Du sa: 'Jeg elsker deg.' Jeg sa: 'Vent!'
Jeg ville si: 'Ta meg.' Du sa: 'Gå din vei.'
JULES OG JIM
År 1912. Jules, fremmed i Paris, ba Jim -
- ta ham med på Kunstskoleball! Jim skaffet billett og dress.
Det var da Jules valgte et slavekostyme til seg selv-
- at Jims vennskap til Jules ble født. Jules var rolig -
- og øynene hans fulle av humor og ømhet.
Dagen derpå diskuterte de. De møttes siden daglig.
De lærte seg hverandres språk. De viste hverandre diktene sine -
- og oversatte dem sammen. De brydde seg ikke om penger -
- og ingen av dem hadde hatt en så oppmerksom lytter før.
Jules hadde ingen kvinne. Jim hadde flere.
Han presenterte en ung kvinnelig musiker for ham.
Så en kvinne som hang på kaféer til tidlig morgen.
Så en blond enke. Alle tre gikk ut sammen.
Hun tok med seg en venninne som Jules syntes var for kjedelig.
Til slutt tok Jules kontakt med en proff -
-uten å finne tilfredsstillelse.
Til arbeidet!
Pokker, tomt spann. Nå vil man si at anarkister ikke kan stave!
Redd meg! Merlin er etter meg. Vi får løpe alle tre!
Får jeg sove hos dere i natt?
Hos meg er det umulig. Jeg skal bort.
Men hos Jules...
- Hvem er det? - Meg.
- Jim. - Jim og Jules altså?
Jules og Jim!
Hva er det?
Bedre enn klokke. Når sanden har rent ned skal jeg sove.
Du sover her, jeg der.
- Har du sigaretter? - Ja visst.
- Er du Jim? - Nei, Jules.
Du er snill, Jules.
Jeg skal være damplokomotiv.
- Om 10 minutter er det lyst. - Du kan vel sove her med meg.
Det føles som om jeg forlater deg hvis jeg ikke blir i morgen.
Og blir jeg i morgen, er vi nesten som gift...
Det er imot avtalen vår.
Judex liker ikke å være alene, og forresten begynner det å lysne.
Lat som om jeg er en arbeider som går på jobb.
Din bølle, du går bare hjem og sover...
Nei, det var Shakespeare.
Jeg kjenner til den strofen. Det var Shakespeare.
Gi meg 10 centimes!
Jeg lover at det var Shakespeare.
- Får jeg en sigarett? - Ja visst.
Jeg elsker deg.
Får jeg sove hos deg i natt? Jeg heter Thérèse.
Nei, Jules... Taper du en, har du tusen igjen.
Thérèse var både som en mor og en oppmerksom datter.
Jeg har uflaks med pariserinnene. Fint med kvinner fra mitt eget land.
Jeg elsker en, Lucie, som jeg fridde til og fikk nei.
Jeg skal dra og treffe henne.
Birgitta er en annen. Her.
Elga ville jeg kanskje elsket, hvis jeg ikke elsket Lucie.
Sånn ser hun ut.
Jules skisset et kvinneansikt på bordet.
Jim ville kjøpe bordet. Umulig! Eieren solgte bare alle under ett.
Min franske venn.
- Vær så god. - Takker.
Jeg tror vi har truffet hverandre.
Vær så god og sitt!
- Jim spurte... - Hvem er Albert?
Malernes og skulptørenes venn.
Han kjenner alle som vil bli berømt om ti år.
Denne er mer eksotisk.
Den ligner en inkastatue.
Denne er i romersk stil.
Den ble ødelagt av regnet. Jeg fant den innerst i en hage.
Den der er patetisk.
Ansiktet er forvitret.
Det er forresten underlig at man blandet steinen så løst.
Denne har så vakre lepper. Litt spottende.
Øynene er også vakre.
Kan vi få se den forrige igjen?
Jeg har et nærbilde...
Bildet viste et grovt skulpturert ansikt, hvis smil fanget dem...
Statuen sto i et museum på en øy i Adriaterhavet.
De reiste dit for å se den. De hadde fått sydd seg like dresser.
Den overgikk all forventning.
De snakket ikke om den før dagen etterpå.
Hadde de noen gang sett et slikt smil?
Hva skulle de ha gjort da? Fulgt etter.
Jules og Jim reiste hjem, oppfylt av åpenbaringen...
- Hvordan går det med boka? - Jeg har arbeidet en hel del.
Den blir noe selvbiografisk. Vårt vennskap har en betydelig rolle.
- Du må gjerne lese litt. - Med glede.
'Jim og Jules var alltid sammen. Jules siste roman lyktes.'
'Han hadde skrevet fortellinger om kvinner de kjente, også Lucien.'
'Jim var stolt over Jules.'
'De kalte seg Don Quijote og Sancho Panza.'
'De hang sammen på kneipene. Sigarer var deres eneste luksus.'
Veldig vakkert! Jeg vil la den oversette til tysk.
Og nå i dusjen!
Jeg fikk brev fra fetteren min.
Noen piker som studerte med ham i München kommer hit.
De spiser middag hos meg i morgen. Jeg regner med deg!
Catherine, den franske, hadde samme smil som statuen.
Hennes nese, munn, hake, panne, hadde vært stoltheten i en by-
- der hun som barn opptrådte ved en religiøs fest. Det var en drøm.
Som seremonimester foreslår jeg at vi -
- for å straks avskaffe alle høflige titler -
- skåler i favorittvinen min og blir kjent.
Men ikke armkrok, heller at alles føtter møtes under bordet.
Så skjedde. Henført av glede tok Jules raskt unna sine...
Jims berørte forsiktig Catherines ene fot.
Jules lo lykkelig og blygt og sa han trykket dem til sitt hjerte.
I en måned traff han Catherine alene.
Så møtte han Jim i gymsalen.
Veldig bra, Jules.
Kommer du hjem til oss i kveld?
Jeg har snakket så mye om deg. Catherine vil bli kjent med deg.
Men... Ikke henne, Jim, hva?
God dag, herr Jim.
Jim skal uttales på engelsk, med en D i begynnelsen.
Ellers høres det ikke ut som Jim.
Hva med vår venn Thomas? Kan vi gå ut med ham?
Ikke dårlig. En liten bart kanskje?
Og nå: 'gatetesten'.
Unnskyld, sir, har du fyr?
Takk, sir.
Catherine var glad for å lykkes. Jim og Jules var så forbauset.
- Drømmer jeg, eller regner det? - Kanskje begge deler.
Hvis det regner drar vi til kysten i morgen.
Jeg foreslår kappløp.
Hvem blir førstemann?
Innta plassene.
Et, to...
- Thomas jukset. - Men jeg vant!
Thomas vinner alltid. Han snakker tre språk, svømmer som en fisk.
- Kan Thomas stå på hendene? - Du får lære ham.
Kommer du til meg i morgen og hjelper meg med veskene?
- For en blanding! - Aristokratisk gjennom sin far...
folkelig gjennom moren sin. Faren er fra Burgund.
Moren er engelsk. Derfor er middelveier henne ukjent...
- og så underviser hun. - I hva?
Shakespeare!
Jim mente at hun tilhørte Jules, og ba ikke om forklaring.
Catherine lo igjen rolig. Det var naturlig og forklarte alt.
Jeg er nesten ferdig...
- Hatten! Aldri på senga. - Skal sykkelen med?
Vesken også?
- Hva gjør du? - Jeg skal brenne løgner.
Har du fyr?
- Herregud... - Stå stille.
Hvordan gikk det?
Gi meg kjolen ved senga der!
- Har du en feiekost? - Ja, foran nesa på deg.
Kan du hjelpe meg?
Takk.
Det der skal også med.
- Hva er det? - Vitriol for løgnaktige menn.
Flasken kan gå i stykker i vesken. Vitriol kan jo kjøpes overalt.
Er det sant?
Men ikke samme flaske! Jeg vil bare ha denne.
Og hatten...
De lette lenge før de fant drømmehuset sitt.
Det var litt for stort, men usjenert. Hvitt og umøblert.
- Sovet godt? - Veldig.
Er Jim våken?
Jeg vet ikke.
- Hvordan har de andre det? - De andre har det bra.
For et vakkert vær!
Skynd dere! Ned på stranda!
Vi leter etter sivilisasjonens siste tegn...
Se, en flaske!
En sko...
En porselensbit...
En eske, se opp!
Se, Catherine! Et kjede.
En fyrstikkeske...
Et postkort...
En porselensbit til...
En kopp...
En sigaretteske...
Mine barn, jeg tror vi har gått oss vill.
Vi får klatre opp i et tre.
Der er jo huset!
Skal jeg gifte meg med Catherine? Svar ærlig!
Er hun laget for mann og barn? Det spørs om hun blir lykkelig her.
Hun er kanskje ingen en-manns kvinne.
Nå fortsetter vi.
Jeg rører meg ikke av flekken. Jeg gir opp.
Hjelp meg, mine små barn!
Kom nå, små barn!
Endelig leste jeg en bok jeg likte. En mann, selvsagt -
- som tør å si høyt hva jeg tenker. Himmelen er bare en hul kule.
Vi går oppreist med hodet mot midtpunktet.
Tiltrekningskraften virker utad under føttene våre -
- mot den skorpe denne kulen er innesluttet i.
Hva finnes utenfor?
Sånt spør man ikke, gentlemen imellom.
Catherine, svar meg i morgen!
Blir det nei, spør jeg på nytt hvert år på bursdagen din.
Du har ikke kjent mange kvinner, men jeg har kjent mange menn -
-så da går det opp i opp.
Catherine har nesten lovet å gifte seg med meg.
Med 15 svermet jeg for Napoleon. Drømte vi møttes i en heis.
Han gjorde meg med barn, og vi så hverandre aldri mer.
Stakkars Napoleon!
Jeg misforsto 'Fader vår' til 'Fader vår, som banner i himlen.'
Jeg så faren min gå og banne utenfor paradiset.
Jeg fortalte faktisk noe morsomt. Du kunne vel le litt...
eller i det minste smile.
- Kan noen klø meg på ryggen? - Klø deg selv, så klør himlen deg.
- Hva da? - Klø deg...
Før lo jeg aldri. Jeg så sånn ut...
Men nå ser jeg sånn ut...
Er det sant?
Det regner. Kom og se.
Jeg lengter tilbake til Paris. La oss dra dit i morgen!
Det er klart med forleggeren min. Denne er til Catherine.
Til dere begge.
Den er nydelig.
- Hva er det? - En hånd å klø ryggen med.
Jeg har tre billetter til teateret i kveld.
- Hva skal vi se? - Ett nytt svensk skuespill.
Det begynner klokken 21. Når sanden har rent ut, må vi skifte.
Jim traff ofte vennene sine. Den brede sengen ble innviet.
Begge Jules puter lå nå ved siden av hverandre.
Catherine ble bare stadig vakrere.
Jeg liker jenta.
Hun vil være fri. Hun tar vare på livet sitt.
- Jim virker ikke begeistret. - Stykket er rotete, innsmigrende.
Later som de skildrer lasten for å framheve dyden.
Man vet ikke der og da hvor det utspiller seg -
- og heller ikke om heltinnen er uskyldig.
Det er uviktig.
Kan så være, men man vet helten er impotent, -
- broren homofil, svigerinnen nymfoman, men intet om heltinnen.
- Du tenker bare på sånt! - Nettopp, og du hjelper oss.
- Ikke noe psykologiprat i kveld! - Det er metafysikk.
I et forhold er kvinnens trofasthet viktigst. Mannens er mindre viktig.
Hvem skrev: 'Kvinnen er naturlig, derfor avskyelig'?
Baudelaire, men han mente bare visse kvinner.
Han mente kvinner i allminnelighet!
Unge jenter kalte han fugleskremsler og monstre.
'Dumhet forent med fordervelsen...'
Vent, jeg er ikke ferdig.
Det har alltid forundret meg at kvinner slipper inn i kirken.
Hva kan de ha å snakke med Gud om?
- Idioter! - Jeg har ikke sagt noe...
og liker ikke nødvendigvis alt Jules sier på denne tiden.
- Protester da! - Jeg protesterer.
Dagen derpå laget Jim en tegning av Catherines stup...
Han beundret henne og han kysset henne i tanken.
Han kjente seg rolig og svømte med henne i tankene.
Catherine, hvorfor gjorde du det?
Catherine, du er gal.
Ta hånden min.
Catherine, du er gal.
Hatten hennes ble tatt av strømmen.
Jules var blek og stille.
Catherine var som en ung general etter et seierrikt felttog.
De snakket ikke om stupet.
Her bor jeg.
- Herr Jim... - Nei, bare Jim.
Bare Jim... Jeg ville be deg om et råd.
Møt meg i morgen klokken syv på vår stamkafé!
- Catherine vil snakke med deg. - Da er jeg der klokken syv.
- Du spøker. - Jeg spøker aldri...
Jeg har forresten ingen humor.
Min kones venner har humor, og kollegene mine, -
-men ikke jeg selv.
Jim kom som vanlig for sent. Han ville ikke komme først til møtet.
En kvinne som henne kunne godt ha gått ett minutt over syv.
Hun kunne ha gått igjennom rommet uten å oppdage ham.
En kvinne som henne... Men hvordan var hun egentlig?
Han begynte å tenke på Catherine.
En kaffe til, takk.
- Hallo! - Hallo, Jim? Vekket jeg deg?
Vi reiser til mitt land og gifter oss.
Be Catherine om forlatelse for at jeg var sen. Jeg ventet til 19.50.
Hun var mer optimistisk enn du. Hun var hos frisøren -
-og kom ikke før klokken åtte.
Hadde jeg visst hun ville komme, hadde jeg ventet til midnatt.
Catherine vil snakke med deg.
Jim, jeg er så glad. Jules skal lære meg fransk boksing.
Med østerriksk aksent...
Jeg har ingen aksent. Mitt uttale er perfekt!
Framover, barn av samme fedre, vår æres dag sitt daggry har
Imot oss tyranniet trer og løfter opp sitt blodige banner
På deres sletter varsler krigen, og brutale menn hungrer
etter å slakte deres kvinner med deres barn i sine armer
Til våpen, frie menn, med sabel og med korde!
Framover! Der vi gå fram, skal jorden drikke blod!
Så brøt krigen ut. Jules og Jim ble mobilisert i hvert sitt land -
- og hørte ikke fra hverandre på lenge.
Krigen varte i det uendelige, men etter hvert ble man vant til -
- dens dødpunkter, rutiner og gleder.
Jim fikk en pakke av Gilberte.
Permisjonene hans ble inndratt flere ganger.
Men våren 1916 kom han til Paris.
Man gifter seg ikke for en pakke. Vi har det bra.
Jeg vil at vi blir gamle sammen.
- Hvordan har Jules det? - Han giftet seg med Catherine.
Av og til er jeg redd for at jeg skal drepe Jules.
'Catherine... '
'Elskede... '
'Jeg tenker på deg uavbrutt, ikke på sjelen din' -
- 'men på kroppen din, dine lår, hoftene dine' -
- 'og på magen din som bærer sønnen vår.'
'Har ikke konvolutt, og vet ikke hvordan jeg skal sende brevet.'
'Jeg overføres til den russiske fronten.'
'Det blir tøft, ' -
- 'men da trenger jeg ikke være konstant redd for å drepe Jim.'
'Elskede... '
'Jeg kysser deg voldsomt.'
Jules land tapte krigen, Jims vant.
Men viktigst var at begge levde. De tok opp brevvekslingen.
Catherine og Jules bodde ved Rhinen. En pike, Sabine, var født.
Jim skrev til Jules: 'Skal jeg også gifte meg og få barn?'
Jules svarte: 'Kom hit og avgjør selv!'
Jim dro. Det var en stor hendelse, og han stoppet på veien.
Han skrev artikler om krigen for en dagsavis i Paris.
Han ville se igjen slagmarken.
Noen steder var bakken så sønderbombet og full av jern -
- at hele åkere var blitt ubrukelige.
Da laget man kirkegårder av dem.
Kirkegårder som alt ble besøkt av skolebarn.
Catherine og datteren ventet på stasjonen.
God dag Jim.
- Dette er Sabine. - Hallo, Sabine.
Kom, Jules venter.
Jim fikk inntrykk av at hun kom sent til møtet -
- fordi hun hadde pyntet seg for ham. Hun tok med Jim hjem.
- Og hvordan har de andre det? - De andre... Ja, du vet...
Du er deg selv lik.
Ja, alle er seg like.
- Nei, takk. - Vil du ha?
Bare litt.
Sigarett?
Jeg sluttet å røyke da jeg ble interessert i blomster.
En engel går gjennom rommet.
Ja, klokken er 20 over ett.
- Ja, og? - Englene kommer alltid 20 over.
Jaså?
- Det visste jeg ikke. - Ikke jeg heller.
20 over, og av og til 20 på.
Så du vant krigen, din skurk?
Jeg ville heller vunnet dette.
Du må være sulten. La oss spise!
Etter lunsj ser vi oss om.
Jim sitter her, Jules der og Sabine ved siden av meg.
- Og din nye roman? - Ikke ferdig. Det er artiklenes feil.
Jeg må tenke på dem hele uken, og skrive dem fredag natt. Og du?
De ba meg skrive en bok om øyenstikkere. Jeg skriver teksten -
- Catherine illustrerer og Sabine blir med på turene mine.
Jeg skal lage en kunstig dam i hagen.
En dag skriver jeg kanskje en kjærlighetsroman -
-med insekter som hovedpersoner.
Jeg har den uvane å spesialisere meg. Jeg misunner...
ditt brede register, Jim.
Jeg er mislykket. Det lille jeg vet har jeg Albert Sorel å takke for.
'Hva vil du bli?' spurte han. 'Diplomat.'
'Er du rik?' 'Nei.'
'Har du noen berømt person i slekten?' 'Nei.'
'Bli da ikke diplomat!' 'Hva skal jeg bli?'
'Nysgjerrig.' 'Det er vel ikke et yrke?'
'Reis, skriv og oversett!'
'Begynn med det straks! Framtiden tilhører de nysgjerrige.'
'Franskmennene har altfor lenge vært innestengte.'
'Det fins alltid en avis som er villig til å betale for det.'
Jules og jeg tror du har en stor karriere foran deg.
Men jeg tror ikke den vil være oppsiktsvekkende...
Her arbeider og sover Jules. Vi lever et klosterliv.
Jules skriver på boken sin, jager insekter og andre kryp.
Mathilde, datter av en nabo, hjelper meg i husholdningen -
-og med Sabine.
Mitt rom.
Det er jo Jules!
Jules far elsket Mozart så høyt at han kledde ham ut som Mozart.
Her er balkongen.
Der ligger kroen der du skal bo. Jules kjører deg dit siden.
Til meg!
Jules og Jim snakket om krigen. Jules unngikk snakk om familien.
Catherine var søt men alvorlig. Jim forsto at alt ikke var bra.
Legge meg!
Det var en gang en loppe som var så snill...
- God natt. Sabine. - God natt, Jim, vi ses i morgen.
- God natt. - Jeg må snakke med deg.
- Hva syns du om Catherine? - Mann og barn gjorde henne godt.
Hun er mindre som en gresshoppe og litt mer som en maur...
Ja, det er orden i huset takket være henne -
- men hvis alt er for bra, blir hun misfornøyd.
- Da flyr hun i flint og eksploderer. - Det ante meg, som Napoleon.
Hun sier at verden er rik og at man kan jukse litt iblant.
Hun ber til Gud om tilgivelse i forveien, sikker på å få den.
Jim, jeg er redd hun forlater oss.
- Umulig! - Nei. Hun har gjort det før.
Hun var borte i seks måneder. Jeg føler at hun er på vei igjen.
Hun er ikke bare min. Hun har hatt elskere i hemmelighet.
En dagen før bryllupet... Som et adjø til ungkarslivet -
- og en hevn for noe jeg gjorde som jeg ikke vet hva er.
Jeg er ikke rett mann for henne, og det holder hun ikke ut.
Jeg er blitt vant til at hun er utro iblant, -
- men jeg vil ikke at hun går sin vei.
- Så har vi Albert... - Han som oppdaget statuen?
Det var han som presenterte oss. Han ble skadet i krigen -
-og bor nå i nabobyen.
Catherine har oppmuntret ham og gitt ham håp.
Han har fortalt det. Han vil ekte henne og ta seg av Sabina.
Jeg er verken sint på henne eller Albert.
Jeg avstår fra henne mer og mer...
Fra alt.
Hun forsvinner ikke. Hun elsker at du er som en buddhistisk munk.
Hun er vanligvis snill og sjenerøs, men hvis hun syns -
- at man ikke setter nok pris på henne, blir hun grusom.
Hun går fra den ene ytterligheten til den andre.
Hør på jordsirissens sang. Den likner på en muldvarp.
Fra kroen så Jim huset. Catherine var rede til å flykte.
Jim ble ikke forundret. Han husket at Jules feilet med andre.
Han kjente Catherine godt.
Jim syntes synd på Jules, men klarte ikke dømme Catherine.
Hun kastet seg på menn som hun kastet seg i Seinen!
En ny uke begynte.
- Sabine, på tide å si god natt. - Ja, mamma.
God natt, Jim.
Jim, jeg må snakke med deg. Har du tid?
Ja visst.
Mathilde, bli med meg.
Ord kan jo ikke ha samme valør når de ikke har samme kjønn.
På tysk er krigen, døden, månen maskuline, -
- mens solen og kjærligheten er feminine.
Solen og kjærligheten...
- Livet er nøytrum. - Livet nøytrum?
Veldig vakkert, og fremfor alt veldig logisk.
Kjolene ble stadig kortere under krigen.
Soldatene tok det som en hån når de var på permisjon.
Men årsaken var mangel på tøy.
I byen klippet kvinnene håret når de begynte med fabrikkarbeid.
Jim, det er på tide du begynner å sette pris på det tyske ølet.
- Vi franskmenn blåser i tysk øl. - Slett ikke!
Unnskyld? Ingen land i verden har så fine viner som vi.
Vi har bordeaux-vinene; og så har vi...
Vi stirret på granaten som langsomt falt nedover trappen.
Bergta meg!
- Hva vil du vite? - Ingenting. Jeg vil høre.
- For å dømme? - Gud bevare meg!
Jeg vil ikke si noe. Jeg vil spørre.
Mitt spørsmål er: Fortell du, Jim.
- Men hva? - Spiller det noen rolle, fortell.
Jim fortalte om to unge menn og deres vennskap -
- og hvordan deres liv var, før en viss kvinne dukket opp -
-og hva som skjedde siden.
Han fortalte om hvordan de gikk ut alle tre.
Jim husket det som om han levde den tiden på ny.
Catherine rettet visse detaljer.
Jim beskrev møtet som ikke ble noe av -
- at han fra starten ante at Jules ikke ville få beholde Catherine.
- Hadde du fortalt det på kaféen? - Ja.
Fortsett!
Så kom krigen. Gjensynet og møtet på stasjonen.
Disse lykkelige dagene hos dere. Det jeg har sett, forstått og gjettet.
Skyene som truer... Jeg vil snakke om Albert.
Er du mot meg?
Ikke mer enn Jules.
Nå skal jeg fortelle min versjon. Det var Jules generøsitet, renhet -
- og sårbarhet som beseiret meg. En slik kontrast til andre menn.
Jeg ville helbrede ham fra krisene hans, -
- men har forstått de er en del av ham nå. Men lykken varte ikke.
For vi hadde ingen kontakt med hverandre.
Familien hans var en plage. Dagen før bryllupet...
såret Jules mor meg dypt.
Jules sa ingenting, -
- så jeg tok hevn ved å ta tilbake Harold, en gammel elsker.
Ja, en elsker.
Så kunne vi gifte oss og begynne på nytt.
Familien hans flyttet nordover. Krigen brøt ut. Jules reiste mot øst.
Han skrev hete kjærlighetsbrev. Jeg elsket ham på avstand.
Kulden mellom oss kom under hans første permisjon.
Han var som en fremmed. Sabine ble født 9 måneder senere.
- Hun er ikke særlig lik Jules. - Tro hva du vil. Hun er hans.
Jeg har gitt ham en datter, det får holde. Vi har adskilte soverom -
- og jeg er fri igjen. Kan du huske Fortunio?
Han var her, like fri som jeg...
Han var søt. For en ferie! Men han var for ung, det var ikke alvor.
Og en vakker dag -
- savnet jeg Jules overbærenhet og ro.
Jeg savnet datteren min. Så jeg dro min vei.
Det er bare tre måneder siden.
Jules er ikke mannen min lenger. Ikke syns synd på ham.
Jeg er imøtekommende iblant.
Så har vi Albert. Han har fortalt om statuen som jeg lignet.
Jeg flørtet med ham. Han er merkelig, -
- men har en naturlig autoritet. Han vil gifte seg med meg.
Han vil ha alt. Men vi er bare gode venner, ikke mer.
Han kommer på lunsj i morgen. Nå har jeg fortalt mer enn du.
Men jeg har ikke sagt alt.
Kanskje har jeg hatt flere elskere. Jeg har bare nevnt det du nevnte.
- Jeg forstår. - Jeg vil ikke bli forstått.
Det er nesten lyst nå.
Jim begjærte henne mer enn før. Hun måtte ikke forsvinne.
Hvor langt kunne han gå for Jules skyld, og for sin egen?
Det skulle han aldri få vite...
Hun prøvde kanskje å forføre Jim.
Men hun avslørte aldri noe før hun hadde oppnådd det!
Hallo, Sabine! Hvordan føler du deg?
- Hvordan har moren din det? - Bra.
Hallo, Albert.
Barbert av barten?
Ja, som alle andre. Men det føles nakent. Den skal få vokse ut.
- Albert ble skadet i skyttergraven. - Nå har jeg det bra...
men da jeg våknet og kirurgen gravde i hjernen min -
- tenkte jeg på Oscar Wilde: 'Skån meg fra fysisk lidelse.'
'Moralske plager holder.'
Krigen hindrer dessverre mennesket i sin individuelle kamp.
Det er sant, men man kan kjempe videre på den private fronten.
Jeg tenker på artilleristen på sykehuset.
Etter en permisjon møtte han en jente på toget -
- mellom Nice og Marseille. Hun ga ham adressen sin.
I to år skrev han daglig fra skyttergravene.
Til og med mitt i kuleregnet. Brevene ble mer og mer intime.
I begynnelsen 'Kjære frøken' og 'Ærbødigste hilsen'.
I tredje brev; 'Min lille alv' og så ba han om et bilde.
Så 'min bedårende alv'. Så 'jeg kysser dine hender', -
- så 'jeg kysser din panne'. Så beskrev han bildet hun sendte -
-og snakket om brystene hennes -
- og snart begynner han å kurre: 'Jeg elsker deg som en gal.'
En dag skriver han til jentas mor og frir.
Han forlover seg uten å ha sett henne igjen.
Krigen fortsetter og brevene blir mer intime.
'Jeg tar deg, klemmer dine herlige bryst... '
'Jeg omfavner deg naken... ' Når hun svarer kjølig, bruser han opp -
- ber henne å ikke kokettere, han kan dø når som helst.
Han får rett. For å forstå denne erotikken per korrespondanse -
-må man ha opplevd krigen.
Denne kollektive galskap med døden nærværende hvert minutt.
Det var en mann som i den store krigen -
- førte sin individuelle kamp og beseiret en kvinne på avstand.
Han ble, du også, såret i hodet, men hadde ikke din flaks.
Han døde dagen før våpenhvilen.
I det siste brevet skrev han:
'Brystene dine er de eneste granater jeg elsker.'
Jeg har bilder av ham. De er så utrolig livfulle.
En så vakker historie. Jules skrev også vakre brev under krigen.
Morn, Albert. Er visen min ferdig? Kom, vi må arbeide.
Vær så god.
Gyngestolen lokker til kjødets lyst.
- Og visen? - Snart ferdig.
Skal vi gjøre et forsøk?
Den er for vakker for dem, men man kan ikke velge sitt publikum.
Catherine forholdt seg forskjellig til hver av de tre.
Jim kjente seg overflødig. Han ville være alene med henne.
God natt.
Kjærligheten vår er så ny. Den må få samme ro som en nyfødt.
Det merkes at du virkelig har elsket, Jim.
- Hvorfor giftet du deg ikke? - Det ble ikke slik.
- Hvordan er hun? - Rolig og klok.
- Tålmodig. Hun heter Gilberte. - Dere elsker hverandre fremdeles.
Ikke la henne lide!
Jeg trenger eventyr, spenning, og så er det noe nytt også.
Jeg beundrer deg, Catherine.
- Jeg er redd for å glemme Jules. - Ikke glem ham! Varsku ham.
Catherine, oversett!
Kjærlighet fra hjerte til hjerte, gode Gud, for en dunkende smerte
Ikke dårlig... Selv om 'gode Gud' var tillegg.
God natt. Treffer du de andre så hils.
- Får jeg låne 'Valgvennskaper'? - Jim har akkurat lånt den...
Så synd.
Jeg tar den med i morgen.
Hallo! Et øyeblikk.
Herr Jim, det er telefon til deg.
Jim, Catherine vil absolutt lese 'Valgvennskaper' i kveld.
Jim, det er slutt med Catherine.
Jeg er redd jeg har mistet henne for alltid.
Sist jeg så henne ved din side så dere ut som et par.
Elsk henne, gift dere, men la meg få treffe henne.
Hvis du elsker henne er jeg intet hinder.
Jim drømte om Catherine. Hun var i armene, på fanget hans.
Deres første kyss varte hele natten. De sa ingenting.
Om morgenen strålte hun av glede og nysgjerrighet.
Jim var forhekset. Andre kvinner fantes ikke lenger.
Din tur.
Jeg har bedt Jim flytte hit. Han kan bo i det lille rommet.
Vær forsiktig, Jim!
Med henne og deg selv.
Her er rommet ditt.
Det er tyske bøker, men jeg har andre inne hos meg.
Klesskapet... Jeg pakker opp for deg. Det får nok plass.
Det er sånt rot der. Det er ikke noe å gjøre med.
Hva er bak der?
Sabines og Mathildes rom.
Sengen er ikke så dårlig. Kom og sett deg.
Jeg har alltid elsket nakken din. Det eneste jeg kunne se på -
-uten å bli oppdaget.
- Og Jules? - Han elsker oss begge.
Han ble ikke forbauset, og vil lide mindre.
Vi skal elske og respektere ham.
I byen var trioen kjent som 'de tre galningene'.
Catherine fant på leken 'byleken'.
Bordet var byen. Alle spilte idiot på rad og rekke -
-og Sabine lo.
Catherine sa: 'Man elsker helt og fullt bare en kort stund'.
Men for henne kom virkelig det øyeblikket igjen.
Livet var virkelig en ferie.
Tiden gikk...
Men lykken smuldrer bort uten at man merker det.
En søndag bestemte Catherine seg for å forføre Jules.
'Nei, nei, nei', sa Jules. 'Jo, jo, jo', sa Catherine.
Jim ville ikke være sjalu, men var det likevel.
Catherine merket det og gjorde det aldri om igjen.
De tok alle tre en utflukt rundt sjøen nede i den tåkete dalen.
Harmonien var total mellom dem. Catherine fikk migrene, Jim også.
Han tenkte: 'Får vi barn, blir de lange, magre med migrene.'
Ved sjøen lekte de med steiner.
Catherine og Jules lærte å kaste smutt.
Himmelen føltes så nær.
Jims avis i Paris trengte ham. Avskjeden var hjerteskjærende, -
- men de visste de snart skulle ses igjen.
De hadde en herlig måned bak seg.
De vinket lenge da toget gikk. Jules velsignet dem -
- selv om de ville gifte seg og få barn.
Jules går med på rask skilsmisse. Jeg gifter meg med Catherine.
Jeg vil ha barn med henne. Jules ordner arbeid til meg.
Jeg oversetter et skuespill som spilles i Wien, og som kommer hit.
- Hvor går du? - Hjem.
- Jeg blir med. - Nei, helst ikke...
Hallo, Jim...
Thérèse... Lokomotivet!
Hvordan har det...?
14 dagers lykke. Men jeg bedro ham og han ble sjalu -
- og låste meg inne. Så jeg flyktet gjennom vinduet -
-på en stige og forførte ham.
Jeg rømte med en annen til Kairo, der jeg ble solgt som jomfru.
- Jim, går det bra med vennen? - Bra, takk.
Jeg bodde med en engelskmann i hans villa ved Rødehavet.
Jeg fikk brev hjemmefra: Fetteren min skal gifte seg med nabojenta.
- Er Jules i Paris? - Nei.
Stikker hjem og gifter meg med fetteren...
Hvordan har kameraten din det? Fremdeles samme dame...
Så vil min forlatte mann skilles.
Jeg gifter meg med entreprenøren. Ingen barn, han er den eneste -
- jeg ikke kan bedra fordi jeg hverken har tid eller ork.
Jeg skriver mine memoarer i 'Sunday Time Magazine'.
Her er min mann...
- Og du, Jim? - Jeg skal gifte meg.
- Adjø. - Ha det, Jim.
- Hei, Jim! Hvordan har Jules det? - Bra.
Interessant? Hun heter Denise.
Ingen vits å snakke med henne, hun snakker aldri.
Hun er ikke dum, men hun er tom. Det er tomt der inne.
Vakker!
Vakker sak. Kjønnet i sin renhet...
Adjø.
Si adjø til herren!
Adjø, frøken.
Catherine tilbrakte vinteren i hjemmet. Forlovet med Jim -
- men henvist til Jules. Hun spurte Jules om Jim elsket henne.
Gilberte, får Catherine lyst til å gjøre noe...
som hun tror ikke skader noen...
gjør hun det for gleden og erfaringens skyld!
Hun vil bli klok.
- Det kan ta en stund. - Ikke vær smålig, Gilberte.
Ikke smålig. Jeg er sjalu.
Jeg visste at det ville slutte sånn...
Jim, ikke reis i morgen!
Hun har hele livet på seg. Bli en uke til hos meg!
Jim kunne ikke forlate Gilberte og Catherine ikke Jules.
Jules og Gilberte måtte ikke lide. Deres historier tilhørte nåtiden.
'Hils Jules at Thérèse er gift!'
'Jeg må utsette reisen min igjen, men snart er jeg fri... '
'Jeg må ta noen små avskjedsvisitter.'
Små avskjedsvisitter...
Tror du Jim elsker meg?
Hallo, Jules.
Hva skjedde? Hvorfor er ikke Catherine her?
Brevene dine. Du skrev for mye om arbeidet, avskjedsvisittene.
Du har vært borte for lenge.
Er hun det minste i tvil, gjør hun hva som helst.
- Men hun er hjemme? - Ja... Jeg tror det.
Jeg ville ikke si det. Hun reiste i går morges uten forklaring.
Jeg håpet at hun ville rekke tilbake.
- Er du ikke urolig? - Du mener at noe skulle hendt?
Nei...
Jeg tror at hun vil gjøre noen dumt.
Hun likte ikke brevet ditt.
'Jeg traff Thérèse som er gift. Noen små avskjedsvisitter.'
Nei, Jim... Catherine gjør ingenting halvveis.
Hun er som en naturkraft som ødelegger alt i sin vei.
Hun lever alltid i klarhet og veiledes av sin uskyld.
- Hun høres jo ut som en dronning. - Hun er en dronning!
Oppriktig talt. Catherine er ikke særlig vakker, -
- intelligent eller ærlig, men hun en ekte kvinne...
Hun er kvinnen vi elsker, som alle menn begjærer.
Hvorfor har hun da gitt nettopp oss to sin oppmerksomhet?
Fordi vi har behandlet henne som en dronning.
Jeg hadde mine tvil om å reise hit.
Jeg visste at det ikke kunne bli som før.
Vennskapet har blitt en lidelse. Iblant er jeg sjalu på deg -
- og avskyr deg fordi du ikke er sjalu på meg.
Jeg er rede til å gjøre alt for å ikke miste henne helt.
Hun kommer tilbake og da blir du hennes ektemann.
Hjelp meg, Jules. Jeg drar igjen. Si at du var på stasjonen, -
- men at jeg aldri dukket opp. Jeg har bestemt meg.
Så jeg gikk altså til stasjonen og du dukket ikke opp?
Hallo. Hva er det?
Kom du nå?
Du er min Jim, jeg er din Catherine.
I brevene har du fortalt om dine oppgaver. Og jeg hadde mine.
Jeg har også tatt avskjedsvisitter.
Hold rundt meg hele natten, men ikke mer.
Vi vil da ha et barn, hva?
Hvis vi fikk et nå kunne jeg ikke vite om det var ditt.
Forstår du? Det var nødvendig.
- Elsker du Albert? - Nei.
- Elsker han deg? - Ja.
Det var den eneste måten å gjøre det godt mellom oss.
Albert mot Gilberte.
Nå kan vi begynne på nytt.
Begynne på nytt, var Catherines parole.
De lå der, hete og kyske.
Catherine sovnet, men Jim var våken.
Han forsto at hun elsket ham som han elsket henne.
Ennå en gang svevet de som store rovfugler.
De måtte være kyske til hun visste at hun ikke var gravid.
Avholdet hisset dem opp. De slapp ikke hverandres blikk.
Det føltes som lykken var nær. Men Catherine ble ikke gravid.
En spesialist sa de måtte vente, det kunne drøye måneder!
- Hva er det? - Jeg vil sove alene i natt.
- Hvorfor? - Det bare er sånn.
- Forklar deg. - Ingenting å forklare.
Jeg ligger stille ved siden av deg.
Dessuten er du ekkel.
Nettene er et mareritt. Jeg tenker på barnet vi ikke kan få.
Det er en prøvelse. Jeg kan ikke fortsette!
Men vi elsker jo hverandre.
Nå elsker jeg deg mindre. Vi får prøve å være fra hverandre.
Hvis jeg siden oppdager at jeg elsker deg, får jeg ta skylden selv.
Reis til Gilberte, som skriver til deg hver dag.
- Du er urettferdig. - Ja visst, jeg er hjerteløs.
Derfor elsker jeg deg ikke og ingen annen heller.
Dessuten er jeg 32 år og du 29. Når du er 40 er jeg 43.
Da finner du en jente på 25 og jeg må stå der som en idiot.
Kanskje du har rett. Vi skilles i tre måneder.
Lider du?
Da gjør ikke jeg det, for vi kan ikke lide samtidig.
Heldig for meg, når du har sluttet.
Forstyrrer jeg?
Jeg holder ikke ut. Hørte du krangelen?
Nei, jeg arbeidet.
Jeg tåler ham ikke lenger. Jeg blir gal av ham. Han reiser i morgen.
Ikke vær urettferdig...
Han elsker deg jo.
Jeg vet virkelig ikke lenger. Han har løyet for meg.
Han våget ikke bryte med Gilberte.
Han vet ikke om han elsker henne eller ikke.
Det er vel ikke min feil at vi ikke kan få barn.
Har du en sigarett?
- Skal jeg snakke med ham? - Absolutt ikke.
Jeg både vil og ikke vil ha ham. Men jeg vil at han reiser.
Vi skal være adskilt i tre måneder. Hva syns du?
- Vet ikke. Kanskje det er klokt. - Du vil ikke si hva du syns.
Jeg vet at du forakter meg.
Nei, jeg har aldri foraktet deg.
Jeg elsker deg... Hva du enn gjør, uansett hva som skjer.
Er det sant?
Jeg elsker deg også.
Vi var virkelig lykkelige...
Vi er vel lykkelige... i det minste jeg.
Det er sant.
Vi skal alltid holde sammen.
Vi skal eldes sammen med Sabine og barna hennes.
Hold meg her!
Jeg vil ikke se ham før han reiser.
Bli her...
Jeg sover der nede.
Min lille Catherine...
Du får meg ofte til å tenke på et kinesisk skuespill jeg så før krigen.
Når teppet går opp, bukker keiseren mot publikummet og sier:
'Jeg er den mest ulykkelige på jorden, for jeg har to koner:'
'Min første kone og min andre kone.'
Deres kjærlighet ble nå relativ, mens Jules stadig var absolutt.
Dagen etter reiste Jim. Catherine ville bli med til stasjonen.
Om natten hadde tåken feiet over sletten.
De som intet visste, følte at Jim og dronningen var i disharmoni.
Nå ser man ikke huset lenger.
Det var høst og nye avgangstider. Ingen tog gikk før dagen derpå.
På hotellrom føles det alltid feil. Jeg liker ikke å snike.
Men det gjør du. Ikke motsi meg.
Jim tenkte på barna de kunne fått.
Det ene vakrere enn det andre.
Han tenkte: 'Får vi ingen, begynner eskapadene igjen.'
Det var i dette triste rommet de fikk hverandre en siste gang.
Det var som en begravelse.
Neste dag fulgte hun ham til toget.
De skiltes i taushet. Jim tenkte at nå var alt slutt.
Her er pusteapparatet ditt. Et brev til deg.
'Jeg tror jeg er med barn, kom! Catherine.'
Gi meg brevpapir, Gilberte.
'Catherine, jeg ligger syk.'
'Antagelig er en annen far til barnet.'
'Sist gang kan ikke det ha hendt, som vår kjærlighet ikke evnet.'
Jeg tror heller ikke han er syk.
Jeg skal straks skrive til ham.
'Kjære innbilt syke, kom med en gang.'
'Catherine venter brev. Skriv stort, øynene hennes er trøtte' -
-'og kan bare lese stor stil.'
'Hun tror ikke at jeg er syk. Lurer på om hun er med barn.'
'Jeg kan neppe være faren. Jeg mener Albert og de andre.'
Poster du brevet?
Ja visst.
Brev til deg.
Jeg må gå nå.
'Jeg elsker deg, Jim. Mange ting er utrolige, men likevel sanne.'
'Jeg er med barn. Takk Gud, Jim. Og barnet er ditt.'
'Tro meg. Kjærligheten din er en del av livet mitt. Du lever i meg.'
'Tro meg, Jim. Dette papiret er din hud. Dette blekket blodet mitt.'
'Jeg trykker hardt så det skal trenge inn.'
'Elskling, jeg tror deg. Jeg reiser nå.'
'Alt godt i meg har jeg fra deg.'
De ringte ikke, for å slippe å høre hverandre uten å røre hverandre.
Brevene tok tre dager.
'Jeg tenker på Albert og de andre.'
'Jeg skal glemme deg, du meg. Jeg hater deg' -
- 'selv om man ikke bør avsky noe.'
'Min Jim, om to dager er du her. Du og ikke et brev.'
'La oss glemme alle harde ord vi har sagt.'
'Jim, kom når du kan, men kom snart. Mitt på natten om så er.'
Jim fikk brev fra Jules.
'Barnet døde etter tre måndeder. Catherine vil ha stillhet.'
De skapte ingenting sammen. Jim tenkte:
'Så praktisk hvis livets lover tok hensyn til menneskets regler.'
'Vi har lekt med livets kilder og tapt.'
Det kan ikke være sant!
Helt utrolig!
- Har du forlatt huset ditt? - Ja, vi foretrekker Frankrike.
- Vi leier en kvern ved Seinen. - Vi må treffes. Kom hit i morgen!
Fortell om Catherine!
Jeg fryktet lenge for livet hennes. Hun kjøpte seg en revolver og sa:
'Han begikk selvmord' som man kaller det: 'Han døde i kolera'.
Hun så ut som en enke, en rekonvalesent -
-og lo som en død.
Gilberte, min venn Jules.
Jim har fortalt så mye om deg. Det føles som vi alt har møttes.
- Vet Catherine at vi har møttes? - Ja. Hun vil vi skal ta en biltur.
Bli med begge to!
Nei, men jeg kommer.
Nå må jeg gå.
Du kan ikke ha en sånn hatt i Frankrike.
Ta min!
Hallo.
Der er det.
Hun var i godt humør i morges. Prøv å ikke såre henne.
- Her er det flott. - Det er Catherines bil.
Kom!
- Jim er her. - Hallo.
Catherine lo, men virket full av faen.
Hun pakket sin hvite pyjamas.
Jim lurte på hva hun ville gjøre med den.
Jeg er sulten! Spiser vi der?
- Albert! Hva gjør du her? - Får litt luft.
Hallo, Albert.
Jeg bor her.
- Spiser du med oss? - Gjerne.
- Du har kanskje et møte i byen? - Kanskje det...
Gi meg pakken min! God natt.
Det var veldig bra spilt, særlig det der med pysjen.
Det forundrer meg at hun ikke tok en annen denne gangen.
- Albert har vært hos oss så ofte. - Å? Albert var perfekt i kveld.
Gi bilen til henne!
Catherines maksime: Den ene part må være tro -Den andre.
Jeg må hjem nå. Jeg har tenkt å gifte meg med Gilberte.
Du er klokere enn jeg. Er det slutt med Catherine, så er det slutt.
Gilberte blir en bra kone. Hun er vakker.
Jim hørte at det var Catherines bil.
Etter en stund så han bilen på det åpne stedet.
Rullende som et spøkelsesskip mellom benker og trær.
For en natt! Hva gjorde jeg der? Det livet er ikke noe for meg mer.
Rene døden, Jim. Jeg snakket bare om deg. Jeg lette etter deg.
Hører du meg? Er du der? Kom med en gang.
Kom og ligg ved siden av meg, hold meg!
- Catherine, jeg må fortelle noe. - Fortell!
Du hadde markert en passasje i en bok.
En kvinne på en båt hengir seg, i tankene, til en ukjent passasjer.
Det slo meg som en bekjennelse. Det er din måte å utforske livet.
Jeg er like nysgjerrig selv.
Men jeg tar hensyn til deg, det gjør kanskje ikke du til meg.
For kjærligheten er ekteskapet ikke den ideelle form.
Du hatet hykleriet, resignasjonen. Du ville ha noe bedre.
Du ville flykte fra hykleriet og resignasjonen.
Du ville finne opp kjærligheten...
men pionerer bør være ydmyke og uselviske, ikke sant?
Vi må tilstå sannheten. Catherine, vi har mislykkes.
Vi har ødelagt alt.
Du ville forandre meg.
Jeg ville bytte ut vemodet mitt mot glede.
Løftet om å eldes med Gilberte betyr ingen ting-
- hvis jeg utsetter det i det uendelige.
Jeg håper ikke lenger på deg, Catherine. Det må du vite.
Jeg skal gifte meg med Gilberte. Vi kan fremdeles få barn.
Så rørende, Jim.
Men jeg da, Jim?
Og barna som jeg ville ha? Du ville ikke ha dem, Jim.
Jo, Catherine...
De ville ha blitt vakre, Jim...
Du skal dø. Du gjør meg kvalm... Jeg skal drepe deg!
Du er feig, du er redd.
NOEN MÅNEDER SENERE
Jim var glad for å se igjen Jules. Han elsket ikke Catherine lenger.
Hun lot dem ikke alene, og foreslo en biltur.
Catherine ga gass, satt og lekte ved rattet.
Stemning var som under spaserturen før de møtte Albert.
De stoppet ved et vertshus.
Bokbålet tennes nå.
Ja, det er utrolig.
Du var lett å fange for Catherine, men vanskelig å beholde.
Kjærligheten din falt til null og steg siden til 100 med Catherine.
Jeg opplevde aldri deres nullpunkter eller høydepunkter.
Jim, jeg har noe å si deg. Blir du med meg?
Jules, se nøye på oss!
Jules var ikke lenger redd for at Catherine bedro ham -
- eller at hun ville dø. Nå var hun det. Likene ble funnet i fossen.
Catherines kiste så ut som et skrin ved siden av Jims.
De etterlot seg ingen ting. Jules hadde datteren sin.
Hadde Catherine elsket striden for stridens skyld? Nei.
Men hun hadde nesten gjort Jules gal. Han kjente seg lettet nå.
Jules og Jims vennskap var dypt.
De forsto hverandre og viste stor overbærenhet.
De ble kalt Don Quijote og Sancho Panza.
Asken ble samlet i urner, som ble forseglet.
Jules forvekslet dem.
Catherine ville at asken hennes skulle spres for vinden, -
-men det var ikke tillatt.
Oversettelse: PrimeText International